Педагогічна освіта: Теорія і практика. Психологія. Педагогіка.
Проблематика: «Педагогічна освіта: теорія і практика. Психологія. Педагогіка» – електронне наукове фахове видання, яке дозволяє читачам опрацьовувати наукові доробки з інтегрованого дослідження галузі освіти. У журналі публікуються розвідки вітчизняних і зарубіжних учених, присвячені актуальним проблемам педагогіки і психології; результати фахових, теоретичних і експериментальних досліджень психологічної і педагогічної галузей освітянського напрямку наукового знання та методичного забезпечення педагогічного процесу за результатами авторських наукових пошуків. Видання спрямоване на поширення досліджень за наступними напрямами: Педагогічні науки: методологічні основи педагогічної освіти; історія вітчизняної та зарубіжної педагогічної думки; педагогічна компаративістика; соціальна педагогіка; освітні, педагогічні науки; дошкільна освіта; початкова освіта; професійна освіта. Психологічні науки: теоретичні основи психології; практика психологічної допомоги. Адресовано усім, хто цікавиться проблемами розвитку сучасної освіти та її впливом на соціально-економічний, духовний і культурний розвиток суспільства. Фаховість: електронне наукове фахове видання «Педагогічна освіта: теорія і практика. Психологія. Педагогіка» включено до переліку наукових фахових видань України (Категорія «Б»), у яких можуть публікуватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів доктора наук і доктора філософії (PhD) зі спеціальностей: 011 – «Освітні, педагогічні науки»; 012 – «Дошкільна освіта»; 013 – «Початкова освіта»; 015 – «Професійна освіта (за спеціалізаціями)») (Затверджено наказом Міністерства освіти і науки України №886 від 02.07.2020р.). 053 - "Психологічні науки" (Затверджено наказом Міністерства освіти і науки України №1471 від 26.11.2020р.) Засновник:Київський столичний університет імені Бориса Грінченка Київський столичний університет імені Бориса Грінченка утворений 26 грудня 2023 року шляхом злиття Київського університету імені Бориса Грінченка і Муніципального закладу вищої освіти «Київської Академії мистецтв» та є їх правонаступником (на підставі рішення Київської міської ради від 23.06.2022 р. №4754/4795). Індексується Google Scholar, Research Bible Index Copernicus , <a href="https://doaj.org/toc/2412-2009?source=%7B%22query%22%3A%7B%22bool%22%3A%7B%22must%22%3A%5B%7B%22terms%22%3A%7B%22index.issn.exact%22%3A%5B%222311-2409%22%2C%222412-2009%22%5D%7D%7D%5D%7D%7D%2C%22size%22%3A100%2C%22sort%22%3A%5B%7B%22created_date%22%3A%7B%22order%22%3A%22desc%22%7D%7D%5D%2C%22_source%22%3A%7B%7D%2C%22track_total_hits%22%3Atrue%7D" target="_blank" rel="noopener" data-saferedirecturl="https://www.google.com/url?q=https://doaj.org/toc/2412-2009?source%3D%257B%2522query%2522%253A%257B%2522bool%2522%253A%257B%2522must%2522%253A%255B%257B%2522terms%2522%253A%257B%2522index.issn.exact%2522%253A%255B%25222311-2409%2522%252C%25222412-2009%2522%255D%257D%257D%255D%257D%257D%252C%2522size%2522%253A100%252C%2522sort%2522%253A%255B%257B%2522created_date%2522%253A%257B%2522order%2522%253A%2522desc%2522%257D%257D%255D%252C%2522_source%2522%253A%257B%257D%252C%2522track_total_hits%2522%253Atrue%257D&source=gmail&ust=1687861101418000&usg=AOvVaw2x9OBaBrSPkkpPNXP-4B9B">DOAJ ISSN 2311-2409 (Print) ISSN 2412-2009 (Online) DOI: 10 .28925/2311-2409. Представлене в каталозі бібліотеки: Національна бібліотека України ім. В. І. Вернадського, Україна УДК 37 Свідоцтво про державну реєстрацію електронного наукового фахового видання ідентифікатор медіа – R40-04529, видане Національною радою з питань телебачення і радіомовлення 30.05.2024 р. (реєстрація)
Київський столичний університет імені Бориса Грінченка
Педагогіка вищої школи: вектори оновлення
Поліфункціональність сучасної вищої педагогічної освіти зумовлює необхідність й доцільність оновлення її наукового обґрунтування, а також осучаснення її дидактичного супро воду, що забезпечує педагогіка вищої школи (далі ПВШ). Метою статті є теоретичний роз гляд векторів оновлення ПВШ як науки і навчальної дисципліни. Завдання — полягають у визна ченні напрямів й інструментів оновлення освітнього процесу з ПВШ в сучасному університеті. У статті зафіксовано загальні (далі ЗК) та спеціальні (далі СК) компетентності за відповідною освітньо-науковою програмою, на формування яких зорієнтована ПВШ. Проаналізовано зміни в методології ПВШ, що базується на поліпідхідній цілісності сталих (класичних)та неокласичних наукових підходів до її осмислення. З’ясовано, що суттєвою ознакою ПВШ є її міждисциплінарність, що сприяє оновленню викладання на засадах відкритості, нелінійности, саморозвитку сучас ної освіти, пов’язаних з явищами флуктації, біфуркації. Розкрито аксіологичні орієнтири ПВШ у контексті формування й інтеріоризації цінностей викладацької діяльності в університеті. Висвітлено рефлексивні орієнтири ПВШ, що спрямовані на формування рефлексивної компе тентності здобувачів освіти. Доведено, що процес сучасного викладання ПВШ передбачає онов лення її змісту та дидактичного супроводу. Розкрито змістове наповнення ПВШ, що має чітку структуру і представлено такими темами, як-от: тенденції, пріоритети й проблеми сучас ної вищої освіти в Україні в контексті викликів сьогодення; науковий апарат ПВШ; професійна компетентність викладача сучасного університету: сутність і структура процесу навчання; рефлексія власних професійно-особистісних якостей; дидактичний супровід освітнього процесу; організаційні форми і методи навчання в ЗВО. Розкрито напрями оновлення дидактичного супро воду ПВШ, пов’язані з використанням лекцій контекстного типу, контекстних ділових ігор, інно ваційних цифрових сервісів й інструментів.
Авторське право (c) 2026 Педагогічна освіта: Теорія і практика. Психологія. Педагогіка.
Порівняльно-описовий аналіз законодавчого урегулювання функціонування сфери освіти як засіб визначення спрямованості педагогічної взаємодії з батьками здобувачів початкової освіти
У статті йдеться про педагогічну взаємодію у контексті результатів порівняльно-описового аналізу статей редакцій Закону України «Про освіту» 1991 та 2017 років. Встановлено, що тривала генеза процесу взаємодії вчителя з батьками учнів найбільш точно відображається термінологічним рядом (робота школи з сім’єю – спільна робота – спільна діяльність – співпраця – співробітництво – педагогічна взаємодія), незмінним переліком учасників процесу (учитель, учні, батьки учнів) та плинністю законодавства, що є результатом суспільних змін. За результатами порівняльно-описового аналізу статей Закону України «Про освіту» в редакціях 1991 та 2017 років виявлено, вплив чинного законодавчого урегулювання на створення нової професійної ситуації в освіті, спричиненої конкретизацією статусу батьків в освітньому процесі, їхньої ролі, розширенням прав та обов’язків щодо освіти та розвитку дитини. На спрямованість педагогічної взаємодії з батьками здобувачів початкової освіти впливає законодавче урегулювання права батьків: обрати не лише заклад освіти, а й освітню програму, вид і форму здобуття дітьми відповідної освіти; звертатися з питань освіти не тільки до органів управління освітою, а й до закладів освіти; захищати відповідно до законодавства як законні інтереси, так і права дітей як здобувачів початкової освіти. Спрямованість педагогічної взаємодії має включати вчасне інформування батьків про проведення педагогічних, психологічних, соціологічних, медичних заходів, запланованих та/або позапланових досліджень, обстежень, педагогічних експериментів та взяття у батьків дозволу на участь їхніх дітей у цих заходах. Також передбачено інформування батьків про діяльність закладу освіти, результати навчання дитини, результати оцінювання якості освіти та результати зовнішнього і внутрішнього моніторингів освітньої діяльності та педагогічний моніторинг інтелектуальних утруднень дитини, дієвих способів їх усунення, ефективних методів та способів правового виховання учнів, розвитку загальних і спеціальних здібностей, зародки яких зафіксовано учителем під час організації різних видів діяльності учнів, а також активне залучення батьків дітей з особливими освітніми потребами до планування процесу їх навчання та супровідної реалізації запланованого.
Вища освіта як чинник особистісно-професійного розвитку майбутнього фахівця в умовах цивілізаційних змін
Стаття присвячена осмисленню ролі вищої освіти як чинника особистісно-професійного розвитку майбутнього фахівця в умовах цивілізаційних змін, глобальної невизначеності, цифрової трансформації. Автори розглядають заклад вищої освіти не лише як інституцію підготовки кадрів, а як людиноцентричну систему, у якій освітній процес спрямований на розвиток цілісної, автономної й етично відповідальної особистості. Визначено, що особистісно-професійний розвиток здобувача освіти передбачає взаємодію його когнітивного, емоційного та ціннісного вимірів, у межах яких особистість поступово інтегрує знання, досвід і власні смисли в цілісну систему професійної самосвідомості. Обґрунтовано, що ефективний особистісно-професійний розвиток забезпечується освітнім середовищем закладу вищої освіти, яке є цілісною системою взаємопов’язаних умов, ресурсів та взаємодій, що забезпечує не лише підготовку фахівця, а й формування його ціннісної позиції, професійної самосвідомості й життєвої стійкості в умовах сучасних цивілізаційних викликів, реалізуючи поліструктурну освітню (у єдності освітньо-професійної, освітньо-соціалізаційної, освітньо-культурної) та особистісно-розвивальну функції. Зроблено висновок, що людиноцентрична модель вищої освіти поєднує індивідуальні освітні траєкторії, академічну свободу, наставництво, ментальне благополуччя й етичне використання цифрових технологій як засобів підтримки саморегульованого навчання та стійкості. Результати дослідження доводять, що вища освіта є стратегічним ресурсом формування відповідальних і креативних фахівців, здатних діяти в умовах швидких цивілізаційних змін, сприяти соціальній згуртованості та сталому розвитку суспільства.
Аналітичні центри університетів як драйвери інноваційного розвитку екосистеми вищої педагогічної освіти.
Стаття присвячена аналізу ролі університетських аналітичних центрів як ключових структурних елементів екосистеми вищої педагогічної освіти та їхнього потенціалу бути драйверами інноваційного розвитку. У контексті трансформації ролі університетів та розширення меж їхньої третьої місії посилюється значення інституцій, здатних поєднувати наукові дослідження, аналітику, експертизу та розробку освітніх політик. У статті обґрунтовано актуальність розвитку екосистемної моделі вищої освіти, у межах якої аналітичні центри забезпечують взаємодію між університетом, громадою, бізнесом, державними установами та іншими стейкхолдерами. На основі аналізу вітчизняних і зарубіжних досліджень узагальнено існуючі підходи до сутності, типології та функцій аналітичних центрів, окреслено прогалини у вивченні їх ролі у реалізації третьої місії та модернізації вищої педагогічної освіти. У статті узагальнено сутність аналітичного центру університету, його розуміння як гнучкої структурної одиниці університетської екосистеми, що виконує специфічні функції на стику науки, політики й практики серед яких визначено аналіз, форсайт, розроблення політик, комунікація та мережування, – які забезпечують їхню здатність виступати рушійними силами інновацій. Запропоновано концептуалізацію «драйверів» інноваційного розвитку (радар, інкубатор, медіатор, агент змін), що дозволяють аналітичним центрам транслювати освітні потреби в управлінські рішення, підтримувати реформування та сприяти впровадженню нових моделей підготовки педагогів. Обґрунтовано, що саме аналітичні центри здатні забезпечити системність трансформацій завдяки інтеграції даних, розробці рішень на основі доказів та формуванню сталих міжінституційних партнерств.
Результати констатувального етапу дослідження рівнів розвитку відчуття ритму дітей раннього віку в процесі музично-ритмічних ігор.
. У статті розкрито значення музики як чинника гармонійного розвитку дітей раннього віку. Автором проаналізовано наукові підходи до розуміння впливу музики на фізичний та емоційний розвиток дитини. Визначено, що музична діяльність сприяє формуванню рухових навичок, координації, ритмічності та загальної моторики. Особлива увага приділяється емоційному впливу музики, яка виступає засобом розвитку чуттєвої сфери, позитивних переживань і соціальної взаємодії. У статті підкреслено, що музика стимулює пізнавальну активність, мовленнєвий розвиток та здатність до самовираження. Розкрито роль музично-ритмічних ігор у становленні почуття ритму й емоційної чутливості дітей. Автор наголошує, що раннє залучення до музики формує естетичні потреби та сприяє розвитку особистісних якостей. Проаналізовано педагогічні умови ефективного впливу музики, зокрема створення емоційно позитивного середовища й використання різних форм музичної активності. Визначено, що педагог має враховувати індивідуальні особливості кожної дитини під час організації музичних занять. Музика розглядається не лише як мистецтво, а як засіб комплексного розвитку дитини. У роботі акцентовано увагу на єдності фізичного, емоційного та пізнавального розвитку через музичну діяльність. Обґрунтовано необхідність інтеграції музики в освітній процес закладів дошкільної освіти. Аналіз даних, зібраних під час спостережень за дітьми раннього віку, а також анкетування фахівців і родин, дає підстави стверджувати: значна частина малюків демонструє не достатньо сформоване почуття ритму. Така ситуація обґрунтовує необхідність і доцільність запровадження спеціально розробленої методики, спрямованої на розвиток ритмічних навичок за допомогою музично-ігрових засобів. Таким чином, результати первинної оцінки чітко засвідчують потребу в систематичній роботі з розвитку почуття ритму у дітей раннього віку.
Формування професійної мотивації викладачів ЗВО в умовах сучасності: психологічні та педагогічні аспекти.
Формування професійної мотивації викладачів закладів вищої освіти є ключовим чинником ефективності освітнього процесу в умовах реформування та соціальних трансформацій. Метою статті є визначити психолого-педагогічні чинники розвитку професійної мотивації викладачів закладів вищої освіти та окреслити шляхи її підтримки в умовах освітніх змін. Для реалізації вищезазначеної мети дослідження застосовано такі методи дослідження, як от: теоретичний аналіз, систематизація, узагальнення, порівняльний аналіз підходів, педагогічне спостереження, елементи тренінгової роботи. Теоретичною основою дослідження є класичні субстантивні та процесуальні теорії мотивації, а також сучасні концепції внутрішньої мотивації. У статті окреслено сучасні тенденції у контексті професійної мотивації та фактори, які впливають на її формування. Представлено результати впровадження програми професійно-психологічного тренінгу «Формування професійної мотивації викладачів закладів вищої освіти в умовах сучасності: психологічні та педагогічні аспекти», апробовану у процесі підвищення кваліфікації викладачів Київського столичного університету імені Бориса Грінченка. Представлено використані методи, які було апробовано у ході тренінгу (диференціація мотиваційних чинників, SWOT-аналіз, рефлексивні вправи) та підкреслено вплив тренінгу на формування усвідомленої професійної мотивації, розвитку внутрішніх мотивів та рефлексивного ставлення до власної діяльності (суб’єктивного та об’єктивного). Професійна мотивація викладачів закладів вищої освіти формується у взаємодії внутрішніх (психологічних) і зовнішніх (педагогічних) чинників. Психологічні аспекти мотивації пов’язані з особистісними потребами, тоді як педагогічні аспекти охоплюють організацію освітнього середовища, міжособистісну взаємодію та управлінську підтримку. Розроблений підхід має практичну значущість для системи післядипломної педагогічної освіти.
Особливості діяльності університетських аналітичних центрів в Україні.
Актуальність дослідження зумовлена зростанням ролі університетів як осередків аналітичної та експертної діяльності в умовах воєнних викликів, цифрової трансформації та інтеграції України до європейського освітнього простору. Університетські аналітичні центри дедалі частіше виступають майданчиками для вироблення освітньої політики, громадського діалогу та наукового консультування органів влади, що підкреслює необхідність комплексного оцінювання ефективності їхньої діяльності. Мета статті полягає в оцінюванні ефективності функціонування університетських аналітичних центрів України на основі аналізу їхніх організаційно-управлінських, змістово-методичних і комунікаційно-аналітичних характеристик. Завдання дослідження охоплюють визначення сучасного стану, особливостей і потенціалу розвитку університетської аналітики як складової системи управління вищою освітою. У процесі дослідження розроблено та обґрунтовано критеріальний підхід, який включає три блоки оцінювання: організаційний, змістово-методичний і комунікаційний. Для збору емпіричних даних застосовано контент-аналіз відкритих джерел, аналітичних продуктів і публічних матеріалів українських університетських аналітичних центрів. Проаналізовано діяльність п’яти провідних центрів: Міждисциплінарного науково-освітнього центру протидії корупції в Україні (ACREC), Школи політичної аналітики НаУКМА, Навчально-наукового центру «Карпатський інститут аналітики» Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, Центру соціальних досліджень та Дослідження фейків і пропаганди у російській науці Сумського державного університету. Результати дослідження показали, що більшість центрів демонструють розвинену тематику досліджень, активну комунікаційну діяльність і прагнення до міжнародної інтеграції. Водночас окремі центри стикаються з низкою викликів — відсутністю нормативного регулювання, сталої системи моніторингу ефективності, нестачею фінансових і кадрових ресурсів. Визначено тенденцію до посилення міжуніверситетської співпраці, розширення участі у міжнародних проєктах, зростання значення аналітичної експертизи у формуванні державної та освітньої політики. Зроблено висновок, що університетська аналітика є вагомим інструментом підвищення якості управління системою вищої освіти, формування стратегічного бачення її розвитку та зміцнення взаємодії між академічним середовищем, суспільством і державою. Для подальшого утвердження цього напряму необхідні цілеспрямовані кроки щодо методичного, правового та комунікаційного зміцнення аналітичних центрів при університетах України.
Комунікативна діяльність молодших школярів у процесі читання: теоретичні аспекти та потенціал кейс-технології у розвитку вмінь усної взаємодії.
У статті висвітлено теоретичні аспекти комунікативної діяльності молодших школярів у процесі читання та окреслено потенціал кейс-технології як ефективного засобу формування вмінь усної взаємодії. Розкрито сутність базових понять, пов’язаних із розвитком усного мовлення, міжособистісної комунікації та навчальної взаємодії в учнів початкової школи, а також уточнено зміст ключових характеристик, що визначають готовність дітей до усного спілкування. Проаналізовано психолого-педагогічні передумови становлення комунікативної компетентності молодших школярів, зокрема вплив вікових особливостей, мотиваційних чинників та емоційно-ціннісного середовища на здатність до усного висловлення, діалогічної взаємодії та продуктивної співпраці. Показано, що уроки читання створюють унікальні можливості для розвитку мовленнєвої активності, оскільки поєднують роботу з текстом, художнім образом, сюжетною інформацією та морально-етичними смислами, що сприяє емоційному залученню та стимулює бажання учнів висловлювати власні думки. Особливу увагу приділено методичному потенціалу кейс-технології, що забезпечує проблемність, практичну спрямованість і колективне обговорення навчальних ситуацій. Доведено, що застосування кейсів у початковій школі сприяє формуванню навичок аргументованого висловлення, уміння слухати співрозмовника, будувати продуктивний діалог, узгоджувати позиції та спільно знаходити розв’язання навчальної або життєвої проблеми. Обґрунтовано доцільність упровадження кейс-технології на уроках читання як інструменту активізації пізнавальної діяльності, розвитку критичного мислення і створення сприятливих педагогічних умов для вдосконалення вмінь усної взаємодії молодших школярів. Представлені теоретичні положення визначають концептуальну основу для подальших практичних досліджень, розроблення методик і систематичного вдосконалення комунікативної підготовки учнів у початковій школі. Запропоновано авторські кейси для 1–4 класів з методичними рекомендаціями для вчителів щодо їх упровадження
Сприяння проявам самовираження дітей п’ятого року життя на засадах Реджіо Емілія-підходу
У статті актуалізовано проблему створення оптимальних умов для особистісного становлення та самореалізації дитини через розуміння власного Я. Висвітлено джерельну базу засадничих ідей, концептуальних підходів, базисних дефініцій з теми самовираження дітей п’ятого року життя. Схарактеризовано Реджіо Емілія-підхід як систему, що сприяє проявам самовираження дітей п’ятого року життя, та педагогічні умови його реалізації в ЗДО України. Представлено опис та результати діагностики рівнів самовираження дітей п’ятого року життя на констатувальному та контрольному етапах педагогічного експерименту. Презентовано кількісні та якісні результати апробації педагогічних умов що сприяють проявам самовираження дітей п’ятого року життя (забезпечення відповідного методичного супроводу для педагогічних працівників закладів дошкільної освіти (проведення семінарів, вебінарів, тренінгів);створення розвивального предметно-ігрового середовища (динамічного, варіативного, відповідного віковим особливостям дітей);підтримку проявів самовираження дітей під час різноманітних, інноваційних форм організації освітнього процесу в закладі дошкільної освіти). Валідовано зміст авторської програми «Я-АктиваціЯ» за трьома компонентами, які у співдії сприяли проявам самовираження кожної дитини у групі: обов’язковість проведення проєктувального кола щодня; постійні зміни у середовищі на основі завчасних досліджень інтересів дітей; висвітлення обов’язкового формату взаємодії з дітьми на основі вибору ними діяльностей (два дні на тиждень без занять).
Реалізація рефлексійного підхіду в процесі підтримки ментального здоров’я суб’єктів освітнього процесу
Стаття розкриває актуальне питання підтримки ментального здоров’я, зокрема, ролі рефлексійного підходу у взаємодії та саморегуляції учасників освітнього процесу. Проаналізовано наукові розвідки з теми рефлексії та ментального здоров’я особистості. Визначено й описано психолого-педагогічні умови успішної реалізації рефлексійного підходу в закладі дошкільної освіти (створення рефлексійного простору, що забезпечить цілісність змісту, методів, прийомів, форм і засобів застосування рефлексійного підходу; реалізація векторності рефлексії, безперервності й поетапності вироблення рефлексійних умінь з урахуванням специфіки діяльності учасників освітнього процесу; усвідомлення сутності й актуальності рефлексії як засобу підтримки ментального здоров’я, набуття стійкої мотивації до її здійснення.
Сучасні методики та технології дошкільної освіти у Федеративній Республіці Німеччина: інноваційний досвід для України.
У статті здійснено комплексний аналіз інноваційних методик та технологій дошкільної освіти Федеративної Республіки Німеччина в контексті їх адаптації для модернізації української системи дошкільного виховання в умовах воєнного стану та обмежених ресурсів. На основі вивчення сучасних німецьких досліджень розкрито специфіку використання цифрових додатків для оцінювання, концепцію «середовища як третього вчителя» та особливості навчально-методичного забезпечення. Проаналізовано досвід впровадження адаптивних інструментів діагностики, що дозволяють здійснювати персоналізовану оцінку ранньої грамотності дошкільнят. Досліджено німецьку модель створення навчально-методичних комплексів, що базуються на принципі «відкритих завдань» та сенсорній інтеграції. Виявлено, що німецький підхід характеризується принципом обережної цифровізації, систематизованим навчально-методичним забезпеченням та створенням інклюзивних освітніх середовищ. Визначено стратегічні напрями поетапного впровадження німецьких інновацій у вітчизняну дошкільну освіту з урахуванням національних особливостей, економічних можливостей та викликів сьогодення. Обґрунтовано доцільність адаптації німецького досвіду до українських реалій через створення ресурсоефективних моделей організації освітнього процесу.
Сучасні тенденції підготовки магістрів освітньої галузі в умовах воєнного стану.
У статті проаналізовано сучасні тенденції підготовки магістрів освітньої галузі в контексті трансформаційних процесів у системі вищої освіти України під впливом воєнного стану та євроінтеграційного поступу. Розглянуто основні напрями модернізації магістерських програм у країнах Європейського Союзу — посилення компетентнісного підходу, впровадження практико-орієнтованих моделей, цифровізацію освітнього процесу, розвиток міждисциплінарності та інтернаціоналізації. Висвітлено адаптацію цих тенденцій в українських закладах вищої освіти у контексті воєнних викликів, що зумовили переосмислення змісту та організації підготовки майбутніх педагогів-магістрів. Узагальнено основні нормативні документи, які визначають стратегічний напрям розвитку вищої освіти України у післявоєнний період.
Формування відчуття ритму у дітей третього року життя в повсякденній діяльності закладу дошкільної освіти
У статті розглядається питання формування відчуття ритму у дітей третього року життя як важливої складової їхнього цілісного психофізичного розвитку. Відчуття ритму інтерпретується не лише як музична здатність, а як інтегративна основа узгодженості рухів, емоційної регуляції та готовності дитини до спільної діяльності з дорослими. Актуальність дослідження зумовлена сталим у практиці закладів дошкільної освіти підходом, за яким організація музично-ритмічної діяльності переважно відноситься до обовʼязків музичного керівника та обмежується спеціально організованими заняттями. Водночас, музично-ритмічні вправи є доступним і доцільним засобом розвитку дітей третього року життя та можуть систематично реалізовуватися вихователем у процесі повсякденної освітньої взаємодії й режимних моментів. У роботі здійснено аналіз сучасних українських і закордонних досліджень, що підтверджують значення музично-ритмічних вправ для розвитку відчуття ритму дітей раннього віку. Основний акцент статті зосереджено на обґрунтуванні педагогічного фрейму формування відчуття ритму у дітей третього року життя, який розглядається як структурована рамка педагогічної взаємодії вихователя й дитини. Запропонований фрейм орієнтований на інтеграцію музично-ритмічних вправ у повсякденну діяльність вихователя та дітей у закладі дошкільної освіти, не передбачає жорсткої регламентації змісту вправ і допускає індивідуальні ритмічні прояви дитини.
Розвиток мовленнєвих навичок в майбутніх медійників: комплексний підхід.
У статті розглянуто педагогічні засади розвитку мовленнєвих навичок майбутніх медійників з фокусом на викладання дисциплін «Постановка голосу», «Ораторське мистецтво» та практичному застосуванні мовленнєвих технік в аудіовізуальних та аудіопроєктах. Проаналізовано Професійний стандарт «Журналіст» (2025), Стандарт вищої освіти за спеціальністю 061 «Журналістика» та за спеціальністю 021 «Аудіовізуальне мистецтво і виробництво» для першого рівня (бакалаврського), відповідні навчальні плани, фахові компетентності та результати навчання освітніх програм спеціальності 061 «Журналістика» (ОП «Журналістика» КСУБГ, ОП «Журналістика та соціальна комунікація» КНУ імені Тараса Шевченко), ОП «Ведучий телевізійних програм» (спеціальність 021 «Аудіовізальне мистецтво та виробництво») КСУБГ та визначено відповідні освітні компоненти для розвитку мовленнєвих навичок. Розглянуто комплексний підхід щодо формування дикції, розвитку артикуляції, володінні техніками дихання, тембральної гнучкості, ритміки мовлення, а також уяви та внутрішньої свободи як психологічної умови формування природної вимови, що забезпечує професійну якість усної комунікації майбутніх медійників. Окреслено методичні інструменти, що дозволяють інтегрувати лексичні і орфоепічні практики у процес професійної підготовки (на прикладі аудіовізуальних та аудіопроєктах).
Педагогічні умови формування правової культури майбутніх фахівців аграрної сфери.
В статті на основі аналізу наукової і методичної літератури щодо педагогічних умов формування правової культури майбутніх фахівців розкрито сутність поняття «правова культура здобувача вищої освіти», уточнено критерії її сформованості: мотиваційно-ціннісний, пізнавально-когнітивний, діяльнісно-регулятивний. Визначено й обґрунтовано педагогічні умови, які сприятимуть формуванню правової культури майбутніх фахівців аграрної сфери й здійснено перевірку їх ефективності шляхом проведення експерименту серед студентів. Представлено можливості формування правової культури студентів під час вивчення гуманітарних дисциплін «Правовий захист агробізнесу», «Заснування власної справи». Також в роботі проаналізовано результати застосування визначених педагогічних умов для формування правової культури у майбутніх фахівців, їх вплив на студентів під час навчання. Наведені методи і засоби, які надають змогу мотивувати здобувачів та сприяти формуванню їхньої правової культури, підвищувати рівень правової свідомості, використовувати здобуті знання в повсякденному житті та в своїй майбутній професійній діяльності. З метою проведення експерименту з формування у майбутніх фахівців правової культури було запропоновано взяти учать в ньому студентам економічних спеціальностей під час вивчення дисципліни «Правовий захист агробізнесу» Проведений експеримент надав можливість зробити висновок про низький рівень сформованості правової культури у майбутніх фахівців, що полягає у відсутності розуміння того, що таке правова культура, поверхневе знання своїх прав та обов’язків, неналежне правове виховання, відсутність мотивації для формування та розвитку правової культури, низький рівень застосування правових знань в повсякденному житті, що пов’язано з низьким рівнем отриманих правових знань в школі. Лише незначна кількість студентів виявила розуміння того, що отримані правові знання в університеті, практика їх застосування в своїй майбутній спеціальності, наявність мотивації до формування правової культури надасть можливість стати не тільки якісним фахівцем, але й в першу чергу свідомим громадянином. Проведене дослідження зумовлює актуальність і перспективність подальшого вивчення порушеної проблематики.
Впровадження STEM-освіти в інклюзивному класі початкової школи за програмою «Інтелект України»: досвід вчителя.
У статті висвітлено актуальність впровадження STEM-освіти в інклюзивному середовищі початкової школи як інструменту формування базових наукових уявлень у дітей молодшого шкільного віку. Наголошено, що в умовах нової української школи особливо важливо створювати умови для опанування абстрактних понять, зокрема будови атома, за допомогою доступних практичних засобів. Метою дослідження є розробка та апробація авторської методики ігрового моделювання складових атома для дітей із різними освітніми потребами. Завдання статті полягають у розробленні ігор для формування знань про протони, нейтрони та електрони, оцінці їх ефективності в інклюзивному класі та виявленні освітніх переваг підходу на основі STEM. В описаній методиці використано капсули від кіндер-сюрпризів, повітряний пластилін, магніти та картки, що дає змогу учням створювати моделі атомів власноруч. Результати апробації методики, проведеної під час фестивалю «Наука на сцені», свідчать про підвищення пізнавальної активності, логічного мислення, моторної координації та міжпредметної інтеграції знань у дітей. Зроблено висновок, що STEM-ігри можуть бути ефективним інструментом інклюзивної освіти, особливо у викладанні природничих дисциплін у початковій школі. Матеріал може бути рекомендований до використання в освітньому процесі, гуртковій роботі та під час реалізації проєктного навчання.
Програмна реалізація методу Монте-Карло в Maple як засіб формування обчислювальних навичок.
У статті розглядається дидактичний потенціал використання методу Монте-Карло в середовищі комп’ютерної математики Maple як засобу формування обчислювальних навичок студентів. Показано, що програмна реалізація чисельного інтегрування стохастичними методами дозволяє ефективно інтегрувати зміст курсів «Методи обчислень» і «Програмування», сприяючи розвитку міжпредметних компетентностей, обчислювального мислення, просторової уяви та навичок критичного аналізу похибок. У ході дослідження було реалізовано лабораторне завдання, в межах якого студенти виконували обчислення подвійного інтеграла методом Монте-Карло двома способами: через усереднення значень функції в області та через геометричну інтерпретацію об’єму під графіком функції. Обидва підходи супроводжувалися візуалізацією процесу, що сприяло кращому розумінню суті методу та структури алгоритму. Застосування Maple як навчального інструмента дозволило мінімізувати складність реалізації алгоритму та зосередити увагу на математичному і логічному змісті задачі. Результати педагогічного спостереження засвідчили зростання рівня обґрунтованості дій студентів, розширення спектра їх самостійних дій у модифікації алгоритму, формування вмінь оцінювати точність результатів і проводити аналітичний супровід чисельних розрахунків. Запропонований підхід є придатним до масштабування, адаптації до різних рівнів складності та використання в процесі підготовки фахівців математичного, інженерного та ІТ-профілю. Стаття також окреслює перспективи подальших досліджень, пов’язаних із впровадженням аналогічних методик у середовищах Python, MATLAB та інших програмних платформах з акцентом на алгоритмічне мислення і візуально-орієнтоване навчання.